Да! - Усещам, че си добър човек.
До кога си в Рим?
Утре отлитам за Москва. - Какво съвпадение! И аз.
Летиш за Москва? - За Испания!
Това е хотелът ми. - Моят е по-долу в ляво.
Близо е. - За теб, да.
И за теб. - Не.
Хайде, моля те! Качи се за по питие.
Достатъчно пихме в бара.
Да, но говорихме само за Русия и Испания, не и за нас.
Предпочитам да не говорим за нас.
Става.
Какво? - Няма да говорим!
Можем и да не говорим. Дори ще е по-добре.
Виж, това е стаята ми. Има две знамена.
Дали има причина за това?
Да, едното на Европа, а другото на Рим.
Говоря за по средата им.
Средното липсва? - Точно!
Заради теб! Трябва да се качиш и да го поставиш.
И какво да сложа? - Не знам.
Примерно, дрехите си. Достатъчно си висока.
Хайде!
Досега не съм се качвала в женска стая.
Това е просто хотелска стая, в Рим.
Ако продължаваш да ме дърпаш, ще се озова в твоята хотелска стая.
Ти избираш.
СТАЯ В РИМ
Питие? - Вино.
Вино!
Извинявай, как се казваше?
Вече два пъти ти го казах.
Може на третия път да го запомня. - Наташа.
Наташа. Същото ли каза и преди?
Не го изговаряш правилно. Ната-ша!
Ша.
Ша! - Ша!
Ти си Алба, което на испански означава зора.
Това е моят момент, разбираш ли?
Това е първата вечер на лятото.
Да, така е, за Европа.
В Русия лятото вече започна, на първи юни.
Така ли? Имате лято в Русия?
Разбира се! Е, руско лято е.
А това е последната ми нощ в Рим.
И за мен.
Не си сама, рускинче.
Сигурно знаеш, че това е най-кратката нощ в годината,
тук и в Русия, затова трябва да я оползотворим.
Аз не съм!
Аз не съм... - Каква?
И двете сме жени, пиехме сами в бара
разменяхме си погледи и се привлякохме една — друга.
Не става ли така?
За първи път в живота си гледах така жена.
Никога досега, жена не ме е гледала така.
Не ти е за първи път да гледаш така жена.
Защото всяка жена е различна.
Искаш ли да ме видиш гола?
Да, с удоволствие.
Тук ли?
Където пожелаеш. Вътре ли предпочиташ?
Да. - Добре, да влезем тогава.
Мисля, че ще е по-добре ти да ме съблечеш.
Спокойно!
Всичко е наред!
Ще останем така, близо, без да се докосваме, докато се отпуснеш.
Нали?
Хубаво е, че спиш!
Така не ще се наложи да се сбогуваме.
Права си. Ще кажа нещо.
Сбогом, Алба!
Не мога да си представя какво можеше да стане.
Оставям тази тайна тук, да заспи с теб.
Благодаря ти, Алба.
Сбогом!
Кой ми е сменил рингтона?
Какво е станало по дяволите?
Кой е? - Наташа.
Наташа, вярно!
Май телефона ми е останал тук.
Чу ли го да звъни? - Да, дори ме събуди.
Съжалявам! Трябва да е изпаднал от чантичката ми.
Изморена съм, искам да се прибера в хотела си.
Влез си го вземи. Очаква те под леглото.
Предпочитам да не влизам. - Защо? Какво е станало?
Нищо. Всъщност, нищо. Нищо, за което да съжаляваме.
Защо си ми намляла бикините? - Нищо не съм намляла!
Виж им състоянието!
Добър вечер!
Колко тактично, Наташа. Не го очаквах.
Оставете ги на терасата! - Съжалявам, мадам, за тази стая е.
Но ако желаете, после ще дойда да ви взема поръчката.
Гладна ли си? - Не, не.
Чухте. Как се казвате? - Макс.
Макс, сега не сме гладни, но след няколко часа ще бъдем.
Обадете ми се тогава, цяла вечер съм свободен.
Само аз съм на работа за тази вечер.
Там е.
Къде е хотелът ти?
Това е Тевере.
До моя хотел се стига по този път.
Това е древният Рим. - Да! Карта, с която да се загубиш.
Къде да се изгубим ние? Избирай!
Имаме... градини.
Храма на съдбата, храма на нимфите.
Хотелът ми се нарича "Нимфа".
А твоят? - "Помпей"!
Виж този път!
Минаваш през градините и ето ни, до театъра.
Не, ние сме вътре в "Театро ди Пемпео"!
Точно така! Историята ни търси!
Обкръжени сме!
Усещаш ли го? - Как бих пропуснала?
Май историята ти харесва? - Да!
Това е хубаво.
Алба?
Това да си остане тук, в тази стая! - В Рим.
Между тези стени.
Но докато сме тук, ще се забавляваме, нали?
Моля се това да не афектира върху живота ми.
И как ще стане това? - Като се разберем с теб.
И ти имаш друг живот, който искаш да защитиш, нали?
Далеч от твоя.
Утре Рим ще ни изпрати в различни посоки на Европа.
Ами ако не съм рускиня? - Стига, не може да не си!
Това ми харесва.
Е, тогава съм.
Колко хубаво щеше да е, да не си знаем имената.
А знаем ли ги?
Не ми казвай, че си ми казала истинското си име.
Значи не се казваш Наташа? Знаех си!
Щях да кръстя дъщеря си Алба.
Какво е станало с нея?
Алба така и не видя изгрева.
Съжалявам.
Това бе краят на най-лошия период в живота ми,
когато Алба умря в мен.
Майка ми ме заведе лятото в Марбея когато бях на 16.
Почити беше разорена и хвърли всичките си спестявания
в търсене на богаташ, и й провървя.
Арабски шейх, Хамир Осемин,
сблъска се с нас докато бяхме на шопинг
и остатъка от лятото изкарахме на яхтата му.
Същата зима ни покани в Саудитска Арабия.
Имаше дворец.
Дори и да ти го опиша, няма да осъзнаеш лукса.
Купи на майка ми какво ли не. Така тя замина
с гривните, огърлиците и пръстените равняващи се на малко състояние.
Заминала е?
Ами ти? - Аз останах!
Хамир подлъга майка ми да ме остави там
в замяна на месечна издръжка за четири години.
Такава беше сделката! Той се е интересувал само от мен!
Значи си приела?
Нямаш си на идея колко лесно беше за мен
да свикна с този стандарт на живот. Имах всичко, което си поискам.
Хамир ми купи чистокръвен кон, който само аз яздех.
Заобикнах го като дете.
Всички около мен бяха много мили.
Останалите жени на Хамир се държаха с мен като с истинска принцеса.
И те е забременил? - Това беше на края.
Започнах да дразня Хамир, след като не можех да забременея.
Тогава исках да си тръгна. Но не можех.
Бях омъжена за него, бях негова собственост, като коня ми.
Той го продаде, за да ме накаже.
Хамир постигна своето, малко след това забременях.
Беше на седмото небе.
Започна отново да ме почита, този път като кралица.
После осъзнах, че роди ли се детето
ще ме отреже като останалите в харема си.
В деня, в който доктора ми каза, че ще имам момиче,
една египетска сестра, на която разказах историята си,
ми помогна да избягам с гръцки кораб.
Пристигнах в Атина на зазоряване и реших да я кръстя Алба.
Как я загуби?
Разбрах, че Хамир се е свързал с властите.
В Саудитска Арабия имаше заповед за ареста ми.
Знаех, че ако запазя Алба,
нямаше да се спре, докато не ме хване.
Бях само на 18 и направих аборт.
Продадох бижутата си и започнах на чисто в Испания.
А майка ти? - Никога повече не я видях.
И така стана лесбийка?
Така станах жена.
Ами ти? Ти как стана жена?
Сега не ми се говори за живота ми.
Длъжница си ми.
Какво ти дължа? Истината или лъжата?
Каквото предпочиташ. Защо? Мислиш, че те излъгах ли?
Това е Агора, в Атина. Знаеше ли го?
Кое се е появило първо, картината или историята? Кое, кое е вдъхновило?
Добър въпрос!
Тази картина виси тук от преди раждането ти.
Много преди това в очакване да се появя.
Да се споразумеем, без истории!
Само ми кажи къде живееш, областта, всичко,
за да придобия представа за обкръжението ти.
Първо намери Москва.
Най-голямата карта на света.
Сега намери Волга, на изток.
Дори отвъд изтока.
От там към остров Некрасов.
Къде? - Остров Некрасов.
Остров Некрасов.
Напиши го ти, моля те.
Какво е това там?
Остров означава - айлънд.
Ако ми кажеш, че това е домът ти, ще те шляпна по задника.
Твърд е като камък!
Кажи ми, какво правиш тук, в Рим?
На прослушване. Актриса съм. - Руска филмова актриса!
Добра ли си, известна ли си или просто омъжена за мафиот?
Мома съм! - Значи трябва да си много добра.
Поздравления!
Покажи ми арабския си замък.
Не е мой.
Няма ли да ми го покажеш?
Работата е там, че Хамир ще разбере, че душим около къщата му.
Какво? - Способен е да направи всичко с нас.
Виж, ако не ми го покажеш,
мисля, че ти ще си тази, която ще ми дължи история.
И то истинска! Искам да знам къде живееш.
Гледай!
Харесва ли ти? - Село ли е?
Не, град е. Казва се Сан Себастиян.
Изглежда мъничък. - Зависи с какво го сравняваш.
Рим... - Бих казала, че е 20 пъти по-малък.
Москва е три пъти по-голяма от Рим.
Харесва ми и изглеждаш точно като града си, малка и красива.
Не е моят град.
Аз съм от Валядолид, който е три пъти по-голям.
Покажи ми къщата си. - Тук е.
Оставили са столовите отвън. - Е, и?
Не го очаквах.
Какво, дете? - Момче и момиче.
Имаш деца? - Какво? Не мога ли да съм майка?
Можеш.
Какво има, Алба?
Бащата на децата ти знае, че харесваш жени?
Не е това. Снимката. Тя...
Доста е стара.
Виж плажа. Пълен е с хора.
Сигурна съм, че сме там. Или на острова.
Обожавахме в неделя да сме на острова.
Снимката е от началото на лятото, когато заживях в Сан Себастиян.
Преди две години.
Какво има?
Алба, има ли нещо, което искаш да ми кажеш?
Малката ми тя...
От къде се появи?
Как може да се появиш така, без предизвестие?
Не мога да повярвам, че правя това.
Какво ще ми направиш?
Ще ме бележиш ли, рускинче?
Това аз ли съм?
Не мога да се позная.
Руския звучи красиво.
Само за теб.
И аз треперя от страх.
Ще те даря с най-големия оргазъм на света.
Готова ли си? - Да.
Знаеш ли какво харесвам? - Кажи ми, ще направя всичко.
Имаш ли вибратор?
Ще свърша по-добре ако вкараш нещо в мен.
Не ползвам вибратори. А и няма да ти е нужен такъв.
Познавам се.
Какво ще кажеш за бутилката вино?
Не ми харесва идеята нещо мъжко да е между нас.
От "Ла Тоскана" е. Звучи ми доста женско.
Няма да пъхам нищо в теб, Наташа.
Алба, не забравяй, че харесвам мъже. - Но харесваш и мен.
Да, но мъжете харесвам повече. - Знаеш ли, познавам много
които опитали с жена повече не искат да са с мъже.
Е, не искам това да се случи с мен.
Всъщност, предпочитам противоположността.
Значи след мен, очакваш да харесваш повече мъжете?
Ще е ужасно.
Не е много хубаво да ми го кажеш сега.
Не искам да се караме, още по-малко за бутилка вино.
И то празна.
Ще ти поръчам нещо.
Какво правиш?
Испанския и италианския са близки езици.
Добър вечер. - Да, добър вечер.
Огладняхте ли вече? - Дама се нуждае от вибратор.
Съжалявам, нямаме.
Но мога да донеса нещо друго, имаме плодове.
Не, не стават. - Нещо друго тогава.
Не, забрави, благодаря, Макс.
Съвсем си изперкала, знаеш ли го? - Направих го за теб.
А ако Макс го приеме като покана и дойде?
Е, тогава ще можеш да избираш между Макс или бутилка вино.
Е, Макс произлиза от Максимус.
Също е и умалително на Максимум.
Максимо!
Макс!
Добре сме, Макс. Нищо не ни трябва.
Донесох краставица. - Какво?
Сварих я за две минути. Стерилизирана е.
Приятелката ми предпочита да ползва бутилка вино.
Тосканско. - А ти?
Аз? Аз съм девица.
Поздравления! Испания надви Италия, честно и заслужено.
Какво? На Европейското по футбол. - Футболът ме отегчава.
А приятелката ти? - И нея, тя е руска тенисистка.
Какво? Харесвам руските тенисистки.
Май започнах да сгрявам.
Погледни й ръката. - Какво?
Едната ръка трябва да е по-развита от другата.
Да, тенисистка си! Виж си ръката!
Аз съм левичарка.
Лявата, извинявай! Кожата ти е твърда! Това си е доказателство.
Искате ли тройка?
Първо искате да го видите ли?
Не, Макс! Много мило предложение, но не.
Говориш италиански? - Красив език.
Моля те, върви си. Остави ни.
Но вие ме поканихте. Мислех, че това искате.
Съжалявам, беше недоразумение. Не трябваше да ти се обаждаме!
Лека вечер. Пошегувах се за краставицата.
Е, благодарение на Макс,
разкрих руска тенисистка говореща италиански.
И футбол харесвам. - Излъга ме.
Къщата на острова не може да е твоя! Нямаше тенис корт.
Разбра ли ме преди?
Кога? - Когато говорих на испански.
Да, и бях развълнувана. - Развълнувана?
Да ме чуеш изплашена? - Да.
Ела тук!
Започвам да осъзнавам, че всичко в теб ме плаши.
Очите ти, устните ти...
Усмивката ти.
Начина, по който говориш, тонът на гласа ти.
Миризмата, уханието ти...
Дъхът ти...
Разкошното ти тяло...
Кожата ти... Кожата ти е невероятна.
Най ме плаши цветът на очите ти.
Кожата ти е като руската степ. Това е доста плашещо.
Въпрос.
Ако имам близначка, еднаква във всяко отношение,
със същите очи, уста, глас. - И същата кожа ли?
Да, специално и кожата.
Това плашещо ли ще е? - Имаш близначка ли?
Само хипотетично.
Не знам. Може и да е, може и да не е.
Ти кое предпочиташ?
Чувствам се късметлийка, че аз съм тук, а не близначката ми.
Добре, трябва да ми го обясниш това.
Имам сестра близначка, завършила история на изкуствата.
Тъкмо приключи дисертацията си за италианския ренесанс.
Дойдох при нея.
Как се казва? - Даша.
Като теб! Понеже ми каза, че се казваш Наташа.
И аз не знам името ти.
Вече знам, че италианския ти е много добър.
И аз учих същата специалност.
Но през третата ни година се явихме на кастинг за филм
и избраха мен.
От тогава сме разделени със сестра ми.
Можеш ли да го докажеш? - Да го докажа?
Какво пише? - Саша Веронина.
Саша? Наташа, Даша и сега Саша? Да не сте тризначки?
А какво стана с тениса? - Със сестра ми Даша играем от деца.
Но тя винаги е била по-добра от мен. - Кога успяваш да играеш тенис?
Нямаш много време между филмите, партитата и премиерите.
Можеш ли да ми покажеш сестра си?
Даша е десетата тенисистка в Русия.
И тя ли е левичарка? - Да, и аз съм левичарка.
Няма как близначки да са левичарки
колкото и да са еднакви във всяко друго отношение.
Но ние сме.
Нищо различно ли няма във вас?
А?
Аз бях първата, която стана жена.
Не като теб. - Какво искаш да кажеш?
Майка ми почина, когато бях на 13.
От тогава, баща ми започна да ме приема като жена.
Обикновено само ме докосваше.
А сестра ти?
Не, само мен.
Защо? - Не знам.
Но чувствах, че трябва да го скрия от сестра си, до онази вечер.
Даша ни видя.
Как реагира тя? - Лошо.
Почувства се отхвърлена
и така си създаде комплекс за малоценност.
Създала си е комплекс, защото баща ти не я е докосвал?
Трябвало е да бъде благодарна.
Това не продължи много, по-малко от година.
Плачеш ли?
Можеш да плачеш, ако искаш.
Работата е там, че не плача.
Не плачеш? - От дълго време не съм.
Плаченето ще ти помогне. - Знам.
Тогава плачи като актриса. Хайде, моля те.
Играй за мен! - Това и правя.
Ще ми хареса да плачеш! Така ще имам възможността да те утеша.
Хайде!
Плачи, плачи!
Съжалявам, Алба! Не съм добра актриса.
Дали пея хубаво?
Имам само танцът за теб.
Моят танц, моят танц е за теб.
Представям си в този арабски харем всичките връзки, които си имала с жени.
Или е било забранено? - Никога не съм живяла в Арабия.
Срамота! Историята ми харесваше. - И на мен.
Майка ми е избягала с гръцки кораб от Саудитска Арабия.
Била е бременна с мен докато е бягала от баща ми.
Аз съм дъщерята на Хамир и съм родена в Атина.
Радвам се, че Алба съществува. - Благодаря.
Значи си гъркиня, а не испанка?
Не, няколко месеца след раждането ми, майка ми ме е върнала в Испания.
И майка ти ли е станала лесбийка?
Стига!
Майка ми имаше няколко мъже и няколко проблема,
но винаги се грижеше за мен, както и аз за нея.
А била ли си някога с мъж?
Аз съм лесбийка по рождение, както ти си близначка по рождение.
Виж, Алба, не бях напълно искрена с теб.
Другата неделя се омъжвам. - Коя?
Актрисата или тенисистката? - Тенисистката.
Даша?
Значи ти не си актриса, ти си близначката.
И сестра ми е близначка.
Да, имах предвид ренесантката. Ти си ренесантката?
Добре, приемам го. До някъде го предпочитам,
но не ми харесва идеята, че ще се омъжваш толкова скоро.
От цяла година го планираме.
С кого? - Ръководителят на дисертацията ми.
Италианец ли е? - Не, от Москва е.
Вече си купихме малък апартамент. След медения месец се нанасяме.
В онези руски кутийки ли? - Да, различен от на сестра ми.
Радвам се, че си от средната класа.
И още по-радостна, че баща ти не те е докосвал.
Значи ти си тази с комплекса за малоценност?
Не разбирам.
Една вечер се събудих и видях празното легло на сестра ми.
Реших да отида в стаята на татко.
Помня огромните ми ръце с дългите му пръсти.
Галещи голото тяло на Саша, същото като моето.
Останах за малко скрита, наблюдавайки.
За първи път в живота си изпитах сексуално удоволствие.
Всеки път, когато се събудех и сестра ми я нямаше,
се разсъбличах и галех.
Разбирам те, рускинче.
Това постави огромна празнина между Саша и мен.
Но сега харесвам живота си много повече от този на сестра ми.
Това е добре.
Сега можеш да си имаш свое семейство.
Натисни пауза!
Алба, каза го грешно.
Тогава ме научи как да го казвам.
На какъв език говорят?
Баски. Много, много е древен и много труден.
Опитах да го науча, но винаги когато грешах децата ми се смееха.
И аз искам да имам деца.
Това са децата на Ендуре.
Колко време си била с нея? - Две години.
Тъкмо се беше разделила, а аз се появих след бурна връзка.
Един уикенд минаваше през Мадрид и се забихме,
месец по-късни вече живеех в Сан Себастиян с нея.
Мамо!
Дай ми целувка.
Какво има?
Хайде, Алба, моля те, кажи ми.
Малчугана почина миналата зима.
В глупав инцидент в къщата.
Не съм гледала видеото от тогава.
Едурне още не е, не го е преживяла.
С момчето бяхме сами в къщата, когато умря.
Едурне не ме вини, но ми се искаше него следобед да си беше у дома с него
а не с мен.
Знае ли някой? Можеше инцидента да се размине.
Как бягаш с тези крака?
Какво красиво значение за скорост!
Обзалагам се, че бягаш като газела!
От колко време си с него? - С Вадим ли?
От четири години, емоционални години.
Обичаш ли го? - Всъщност да, от цялото си сърце.
Бъдейки с него, научих много. Много е образован.
И винаги знае какво да направи.
Някога изневерявала ли си му?
Не.
А ти на Едурне?
И аз не съм.
И двете сме еднакво раними, нали?
Искаш ли да ми направиш сватбен подарък?
Да.
Само тези останаха.
Не знам, кое предпочиташ? - Което избереш.
И какво да напиша? От Алба, испанката от Рим?
Е, ако беше мъж, щеше да е подозрително.
Ще кажа, че докато съм била в Рим, съм срещнала готина испанка.
И сладка. - Разкошна!
Еталон.
Защо си тук, в Рим?
Сватбен подарък от сестра ми - седмица в Италия,
опит да ни сближи.
Но тази вечер се скарахме и аз излязох.
Значи те срещнах благодарение на спор?
Сестра ти, добра актриса ли е? - Да, много добра.
И може да плаче великолепно.
В интерес на истината, приятелят й е.. - Мафиот?
Ами ти? Какво правиш ти тук?
Тук? - Да, в Рим.
Тук съм на изложението "Енергия за алтернативно предвижване".
Бъдещето на транспорта.
Екологични чисти транспорти с нисък разход на енергия.
Хубаво.
Какво е? - Нарича се "Аспазия".
Идеално за употреба в града.
Максимална скорост - 70 км/ч. за 65 км. преход.
Като колело е, на педали.
Но ако ти трябва помощ за баир
включваш тих компресор на въздух и ако вали, няма да се намокриш.
Кой изобретява такова нещо? - Аз.
Какво? Какво?
Не приличам на изобретател ли? - Всъщност, не.
Аз съм машинен инженер. Завърших първа в курса ни.
Има логика. - Защо?
Защото си най-добрата жена, която съм срещала.
Благодаря, любов!
Не ме наричай любов! - Защо?
Любовта е нещо друго. - За мен също.
Точно това, което изпитвам сега е близко до любов.
Почити идентично.
Ако тук има някаква любов, то тя е чиста фантазия.
Като всичко останало.
Сега разбрах какво искам да ми подариш.
Не е в списъка ти.
Сега го добавям и ако не ми го подариш, ще е друг.
Добре, ще го оставя тук.
На изложението е, за който го пожелае.
Пожъна ли успех? - Можеш да се обзаложиш.
Харесва ми.
Убедена съм, че скоро ще забранят всички коли в градовете
и ще представят твоята "Аспазия".
За в момента, това е единственият прототип.
Едно ми е достатъчно в Москва.
Да знаеш, че ако получиш "Аспазия" като подарък,
ще дойде в комплект с мен. Неразделни сме.
Още по-добре!
А и знам коя е била "Аспазия".
Тя живее там, в тази картина.
Преди седмица щом влязох в стаята, забелязах картината
и го приех като добър знак за моята "Аспазия".
Но чак днес разбрах,
че няма шанс за производството й.
И затова излезе да пиеш?
Истината е,
че от миналата зима, след инцидента,
няма вечер, в която да не пия.
Помага ми да заспя.
С изключение на тази нощ, ти ме събуди.
Ще си тръгвам.
Може ли първо да мина под душа?
Да.
Съжалявам, Вадим, но никога няма да ти кажа за това.
Сега и аз си имам тайна.
Много по-различна от твоята.
Може да пропускам знамението в картината.
Това си ти, рускинче. Хубавото, което очаквах.
Ще ти остане единствено това, моето отражение.
Това...
е само за мен.
Мисля, че един такъв сън, няма да се върне никога вече...
Изрисувах ръцете и лицето си в синьо...
После от вятъра отвлечена бях...
И започнах в небето безкрайно да летя...
Да летя...
Да пея...
В синевата, изрисувана в синьо...
Щастлива, да бъда горе, там.
В синевата, изрисувана в синьо...
Щастлива, да бъда горе, там.
И летях, летях там щастлива, по-високо от слънцето и още по-нагоре..
Докато светът бавно-бавно изчезваше там из отдолу.
Нежна музика звучеше само за мен...
Да летя...
Да пея...
Искам да ти кажа нещо. - Както пожелаеш.
Тази вечер, преди да те срещна,
сестра ми сподели нещо на вечерята,
нещо, което си мислех, но нямах смелостта да попитам.
Изпихме доста вино и се забавлявахме
докато не ми каза, че Вадим е бил с нея преди мен.
Той бе учител и на сестра ми, но бяхме в различни класове.
Когато тя премина кастинга и в университета се разнесе слуха,
той я повика и за малко бяха двамата.
Тя го е зарязала.
Предполагам, че са решили да не ми казват нищо
до снощи, когато сестра ми изплю камъчето.
Не казвай на никого, но те харесвам повече от сестра ти.
И бялото ти отива.
Гостите са в очакване.
Сестра ми мислеше да покани приятели на приятеля й.
Нечестиви хора. Всъщност, затова спорехме.
Много добре! Не ни трябват мафиоти тук.
Ако някой има да каже нещо да го каже сега или да замълчи завинаги.
Аз.
Слушаме те, булко.
Най-странното е, че сега се боя за Вадим.
Да не разбере приятелят на сестра ми. Той е животно.
А ти? Ами ти? - Аз?
Знам, че Вадим ме обича.
Обичам те каквато си. Ти си много добър човек.
По-добрата от двете ни.
И мисля, че си права, Вадим те обича. Ти си над всичко.
Поредното странно нещо.
Вадим винаги ми е напомнял за някого от Ренесанса.
За точно определен човек.
Кой?
Онзи, който говори над леглото ти.
Това е Леон Батиста Алберти, един от любимите ми хуманисти.
Казал е: "Не можеш да повалиш мишената, без да я уцелиш".
Какво означава?
Идеята е, че твореца трябва винаги да помни какво представлява.
Картината представя разискване в дома на Медичи.
Убедена съм, че е говорил за гърците. Бил е очарован от тях.
Тази картина говори на онази.
Разделят ги 20 века.
В нашия случай, една стая.
Все едно сме на тенис мач!
В заключение!
Тук, под родния ми град, обичаш ли ме?
Незнайно защо, но точно сега...
Да, обичам те!
Фантазираща или сериозна?
Всякак!
И аз изглеждам добре в бяло, нали?
Нов ден започва. - Зората е моят миг.
Ще остана да изгледам изгрева с теб и после ще си кажем сбогом.
Ще поръчам закуска за двама.
Тогава ще се обадя на сестра си. - Чудесно, рускинче.
Мога ли да ви помогна? - Да.
Искаме първи да получим закуска. - Радвам се да го чуя.
Каква желаете да е? Скромна или богата?
Колкото се може по-богата.
Като за последна ли? - Да, моля.
Тогава хубава и богата закуска. - Благодаря, Макс.
Всичко е наред.
Може ли да чуя гласът на сестра ти?
Почити не съм спала нощес.
И не обичам да летя, когато съм изморена.
Все едно гласът ти е разделен на две. - Кой е това?
Камериерката. Донесе закуската.
Закусваш? - Да, гладна съм.
По-късно ще се видим в хотела.
Никога ли няма да й кажеш?
Какъв е планът тогава? Минаваш и заминаваш без следа ли?
Без нищо. Без да кажеш на никой?
Това зависи и от двете ни.
Но трябва да има нещо от нас, нещо от двете ни,
което да напомня за тази нощ. - Като?
Все още няма вятър, рано е.
Когато повее ще направят снимка.
Ще видиш! Дължат ни го.
Какво хубаво нещо каза току-що, рускинче.
Твоята идея беше по-добра. - Добър екип сме.
Можем да бъдем видени само от сателит.
Вдъхновена си!
От теб.
Това заслужава целувка.
Макс. - Максимо.
Закуската ни.
Здрасти.
Добро утро. - Определено е такава.
Отвън на терасата сме.
Днес е първият летен ден.
Заповядайте. Този път беше лесно.
Искахте две големи закуски и ето ви ги.
Благодаря, Макс.
Какво е това?
Да пием, да пием наслада от тез пълни чаши
и таз разцъфнала хубост.
И краткия, краткия миг опива
ни в своя екстаз.
Да пием и тез сладки трепети,
които любовта роди,
понеже всемогъщ е този взор,
що от сърцето тъй струи.
Да пием, че любовта, любовта сред тез пълни чаши,
целувки по-горещи ще познай.
Вече имаме шафер. - Нямаше по-добър.
Дневната светлина ще ни се отрази добре.
Убедена съм! Обикновено е така.
Слънцето се отразява добре на лицето ти.
На очите ти, на устните ти.
Виж си кожата. Степта се превръща в злато, плашещо.
Аз съм още по-уплашена. - Защо?
Защото знам какво виждам и чувствам.
На смели ли ще играем?
Ако нямахме партньори, какво щяхме да направим, ние?
Не знам, всичко това е ново за мен.
Щяхме ли да останем и живеем в Рим? - Обожавам Рим!
Тогава ще останем и ще живеем в Рим!
Ще го направиш ли? Ще оставиш ли Ендуре и децата й?
Извинявай, дъщеря й.
За да живееш с мен в Рим?
Това е наистина, Наташа, не е измислица.
Чувствам го съвсем ясно.
Отварят ни се вратите, не ги ли чуваш?
Затвори очи.
Ако ръцете ни се срещнат по средата на масата, влизаме заедно, става ли?
Става.
Изплаши ме! - Не, ти мен!
Какво, любов моя? - Ток! Електричество.
Това е защото и двете сме убедени, нали?
Не знам, но за в момента това искам най-много!
Да.
Да? - Да!
И как искаш да те наричам сега? Даша или Наташа?
Наташа.
Как? - Наташа.
Ша. - Ша.
Това е името, което измислих за теб.
Искам да те видя да бягаш.
Нямам търпение да излезем и да видя как бягаш с тези крака!
Обещавам, че ще видиш!
Какво има? - Даша, какво става?
Обличам се и идвам веднага.
Гола ли си? - Не, облечена съм в бяло.
Изпреварваш сватбата. — Да, малко.
Не разбирам какво става, Даша. - Още по-добре.
Влез с мен във ваната, моля те.
Не.
Просто да се прегърнем заедно във ваната.
Без нищо друго.
Ще страдаме повече и ще затрудни сбогуването.
Ще затрудни?
Наташа...
Никога досега не усещала така любовта.
Не и по този начин.
Не може всичко да е напразно.
Убедена ли си, че искаш го загърбиш завинаги?
Да!
Не се унижавай!
Бори се! - Това и правя.
Боря се за теб!
Да не мислиш, че за мен е различно?
Нека се прегърнем.
Не!
Съжалявам. Съжалявам! Не знам какво ми става.
Съжалявам. Права си.
Ще остана тук.
Ще остана тук. Предпочитам го.
Какво има, Алба?
Не страдай така, моля те.
Алба!
Права си, разбирам те напълно.
Никога досега не са ме обичали така страстно като теб снощи.
Наистина ли?
Отсега нататък ще знаем, че сме я изпитали поне веднъж в живота си.
Най-хубаво е да я оставим тук.
Да я пазим завинаги между нас, за да не умре.
Във ваната ли? - Да.
Че къде другаде?
За последно?
Къде? - Във ваната ни.
Да оставим всичко тук.
Алба?
Ще взема такси до летището, в тази посока е.
Хотел "Нимфа" е в другата посока.
Е, сбогом! Без целувки.
Сигурна ли си? - Да.
Добре.
Но не забравяй, че целунах ходилата ти.
Аз твоите не съм. - Не.
Сега ли да ги целуна? - Не.
Това ще направи сбогуването по-мъчително.
Алба? - Какво?
Виж!
Превод: JJD
Щастлива 2014-та година!